creative+industries

Kreativa branscher, eller ibland även kallad för kulturella branscher (cultural industries) är termer som beskriver ekonomiska aktiviteter som inbegriper utnyttjande av kunskap och information. Enligt Howkins (2001) var den världsomfattande kreativa ekonomin, i januari år 2000, värd 2,2 trillioner $, och förväntas växa 5 % årligen. I OECD länderna på 1990-talet var den kreativa ekonomins tillväxt tvådubbelt jämfört med servicesektorn, och fyrdubbel jämfört med industrisektorn. Den kreativa ekonomin är bland den intensivaste i kunnande och IT. Howkins delar in den kreativa ekonomin i följande element: Reklam, Design, Film, Musik, Förlagsverksamhet, Forskning & Utveckling, Mjukvara, och Tv & Radio. Enligt Harvey et.al. (2011) är de kreativa branscherna påväg att framträda allt mera både på policy agendan och i akademisk forskning. =toc=

=Historia=

Kreativa branscher kan härledas ända tillbaka till 1800-talet, till samhällen där feodalism hade förändrats till kapitalism. Denna kommersialisering skärptes i avancerade industrialiserade samhällen från början av 1900-talet och framåt. Upphöjningen av kreativa branscher kan beskrivas att ha uppstått i samband med ”masskulturen”. I Västeuropa stöddes dessa konstbranscher i form av statliga subventioner för producenter för viss sorts högkultur, gentemot de som associerades som arbetarklass och etniska minoriteter.

På andra halvan av 1900-talet växte kulturella branscher exponentiellt. Faktorer som ekonomisk tillväxt i globala norden, ökning av fritid, läs-och skrivkunnighet mm orsakade tillväxten av branschen. I början av 1980-talet tilltalade UNESCO den ekonomiska dimensionen av kultur, och dess verkan på utveckling, och satte igång processen att analysera dess industriella egenskaper. Sen dess har termen kulturella branscher ski ftat mot termen kreativa branscher, i.om. att ”kreativa branscher” adopterades för att befrämja utvecklingen av industrier, och i synnerhet patent.

=Klusterkonceptet=

= = Den första konstruktionen som lades ner för att förstå förhållandet mellan kreativa branscher och städer var ”kluster”. På 1990-talet utvecklades klusterkonceptet av Michael Porter från Harvard Business School. Porter var intresserad av s.k. ”spillover benefits” som kan dyka upp från vissa geografiska lägen, där det existerar relaterade och stödjande branscher. Porter såg tre källor av konkurrensfördelar inom ett kluster: ökning av produktivitet, tillfället för innovation, och tillgång till information och resurser. Florida (2002) däremot anser att tillväxt-potentialen i städer härstammar från dess framgång att attrahera kreativa människor, eller vad han kallar för en kreativ klass. Enligt Florida et.al. (2010) har historiker märkt att t.ex. musiker och artister tenderar att bilda ett kluster. Floridas uttalande har lett till utveckling av stadsmässig planering av beslutsfattare. Kreativa städer har vuxit fram i samarbete med konsultföretag, såsom ”Comedia in Britain” och sanering av städer såsom Dublin och Barcelona. Kreativa brancher är viktiga för städernas välfärd. Genom att lyckas attrahera och upprätthålla kreativ talang bildas en konkurrensfördel mellan städerna. Det är de kreativa branscherna som utvecklar och formar städerna. =Kritik mot kreativa branscher=

Reimer (2009) påpekar kritik mot kreativa branscher. I Storbritannien domineras branschen av vithyade personer. Kvinnor är i minoritet inom reklam och design, och de är koncentrerade i låglöne-tjänster. Deras arbetsinsatser belönas allmänt också sämre, jämfört med män i samma ålder och tjänsteposition. Gibson & Kong (2005) tillägger att den kulturella ekonomin är styrd av växande företagsintegration, konglomerat och tvär-media ägande både på inhemskt och internationellt plan. Detta har tillåtit massarbetande i stora fabriker; en hierarkisk arbetsorgganisation med mål att driva kostnadseffektivitet i produktion och handel.

En del hävdar att det är meningslöst att tala om kulturella branscher, eftersom all produktion av varor och tjänster sistaslutligen blir en del av vår kultur. Ett vidare problem att notera är hur man skall kategorisera branschen då det handlar om export. Länder som Kanada, Australien och Nya Zeeland lägger extra uppmärksamhet på export, och kulturell protektionism. Om dessa branscher kategoriseras som ekonomiska, då skall de också följa WTOs förordningar. Den franska staten kräver däremot ett ”kulturellt undantag” i GATT-förhandlingar, att dessa branscher inte skall ingå i frihandelsavtalet.

Kreativa brancher har även fått kritik för sina dåliga arbetsförhållanden; långa arbetsdagar och dåliga löner. Dessutom leder den kontinuerliga utvecklingen av produkter och tjänster till att arbetskraft blir uppsagd då ny teknologi introduceras.

En introduktion om kreativa industrin i Skottland: media type="youtube" key="mKKwGKIETEw" height="315" width="560"

=Källor=