flexible+specialization

=Flexibel specialisering toc =

Flexibel specialisering (eng. Flexible specialization) är en geografisk-ekonomisk teori som baserar sig på idén om att små flexibla produktionsenheter ersätter massproduktion, också benämnt som [|Fordism]. Enligt en definition av Danson karaktäriseras flexibel specialisering av små, mindre specialiserade och lokalt hoplänkade företag samt av ett närmande (eng. agglomeration) av dessa mindre företag. En ann an definition av Milne & Ateljevic beskriver flexibel specialisering, ur turismbranschens synvinkel, som flexibilitet av produkter, segmentering av större marknader i mindre kluster med specifika behov och krav samt högre lönsamhet genom integrering och synergier, vilket kunde jämföras med termen agglomeration som användes av Danson.

Bakgrund
Uppkomsten av flexibla specialiseringsenheter härstammar från marknadstryck orsakat av länder som erbjuder billiga produktionskostnader, främst i Asien men på senare tid också Afrika. Grundidén bakom teorin har varit att hitta en modell där man inom västländerna fortsatt kan upprätthålla en hög levnadsstandard, både på en personlig- och en statlig nivå. Som grund för modellen har fungerat regionen Emilio-Romagna i Italien. Kopplar man till rent ekonomiska teorier, kunde flexibel specialisering jämföras med produktdifferentiering som strategi där skillnaden utgörs av dimensionen agglomeration. Det breda spektrum av processer och delmoment som modellen om flexibel specialisering innefattar betyder att det är svårt att klart definiera teorin, men bland andra [|Just-In-Time]-modellen kopplas ofta till flexibel specialisering.

Framfarten av flexibel specialisering länkas också ofta till utvecklingen inom modern teknologi. Flexibel specialisering, som ett koncept, beskrivs av Danson som vagt och oklart på grund av det breda spektrumet av aktiviteter det innefattar, bland annat organisering av produktion, specialkunskaper, arbetstagarnas karriärsmöjligheter, olika nätverk och samband internt och externt i företag samt företagsstrukturer. Därtill argumenterar Danson att modellen är till en hög grad teoretiserad och att det på grund av de många dimensionerna som teorin innefattar är svårt att definiera om en industri eller ett företag präglas av flexibel specialisering

Exempel
En ofta uppkommande modell för flexibel specialicering är det så kallade Tredje Italien (eng. Third Italy). Med Tredje Italien avses regioner i norra och mellesta Italien som, i kontrast till den kraftigt industrialiserade regionen kring Milan och Turin, har skapat mindre kluster inom ett vistt område med långt specialiserad produktion. Förutom Tredje Italien omnämns också regionen kring Jutland i Danmark, med mångsidiga textil, möbel, maskin och skeppsbyggnadsdistrikt.

Kritik
Fastän flexibel specialisering i många sammanhang beskrivs som ett nytt sätt att öka ekonomiskt värde och ett nytt sätt att blåsa liv i mättade industrier har också en del kritik riktats mot teorin och det råder en del kontroverser bland forskare och akademiker angående ämnet. De största skiljaktigheterna finner man bland motställningen mellan[| Fordism] och flexibel specialisering, där bland annat Danson, skriver att flexibel specialisering effektivt ersätter Fordismen inom industrier, vilket även stöds av Storper & Scott. Å andra sidan finns det enligt Hirst & Zeitlin väldigt diffusa bevis på, primärt att Fordism inte under någon som helst tidsperiod varit speciellt dominerade inom industrin, och sekundärt att det skulle ha skett en nedgång av så kallade Fordistiska processer. Dessutom har det riktats kritik mot [|post-Fordistiska teorier], till vilka flexibel specialisering hör, angående djupet, nivån och mängden empiriskt undersökning som utförts angående ämnet. Yeoung påvisar också att det inte går att särskilja någon viss trend inom industrier som skulle påvisa ett skifte mot flexibel specialisering utan däremot att massproducering och flexibel specialisering däremot skulle koexistera, även inom samma industri och geografiska område. Yeoung hävdar också att i vissa fall agerar inte massproduktion som språngbräde för flexibel specialisering utan att den däremot uppkommer i fördelaktiga sociala och institutionella klimat. Summerat kan konstateras att flexibel specialisering som modell och teori är väldigt övergreppande och svårdefinierbar, vilket skapar meningsskiljaktigheter både inom användning och definiering.